(Slučajno učenje)

Općenito

Slučajno učenje definirao je McGeough 1942. godine kao:

“učenje koje nastaje bez specifičnog motiva ili specifične formalne instrukcije...” 1) McGeoch, John Alexander. Psihologija ljudskog učenja: uvod. Longmans, Green and Co., 1942.

Slučajno učenje odnosi se na činjenicu da ljudi dosta uče bez izričite namjere ili bez instrukcija, kao učenje novog vokabulara kroz imitaciju i socijalnu interakciju, učenje socijalnih normi kroz igranje sa drugom djecom, učenje geografije kroz putovanje ili pretraživanje web-a. Ova vrsta učenja korsiti intrinzičnu motivaciju. Suprotno tome, tradicionlano obrazovanje je većinom orijentirano na ekstrinzičnu motivaciju: učenik bi trebao učiti ono što mu sugerira učitelj kako bi osvojio nagradu ili izbjegao kaznu.

Slučajno učenje se često miješa s neformalnim učenjem koje je najčešće namjerno, iako ne vrlo strukturirano. Neki autori smatraju slučajno učenje podtipom neformalnog učenja2) Marsick, Victoria J., and Karen E. Watkins. Neformalno i slučajno učenje. U novim smjerovima za odrasle i kontinuirana obrazovanja. Jossey-Bass, A Publishing Unit of John Wiley & Sons, Inc., 2001. .

Što je slučajno učenje?

Slučajno učenje je najčešće sporedni proizvod neke druge aktivnosti. Ono je spontano, nestrukturirano i subjektivno.3) Silva, Polly M. Epsitemiologija slučajnog učenja. Faculty of the Virginia Polytechnic Institute and State University. Dissertation. 2007. Neki autori4) Rogers, A. Učenje: Možemo li promijeniti diskurs? Učenje odraslih, 8(5), p116-117. 1997. Cited by Silva, Polly M. Epsitemiologija slučajnog učenja. Faculty of the Virginia Polytechnic Institute and State University. Dissertation. 2007. definiraju slučajno učenje kao učenje koje nastaje jedino bez namjere onoga koji uči ili izvora.

Istraživači su ponudili razne nalaze o slučajnom učenju, generalno ovisno o tome kako široko je definirano i ovisno o predmetu testiranja. Slučajno učenje je pod velikim utjecajem predznanja i lakše je ako je informacija povezana s temom koja je od interesa osobi koja uči. Slučajno učenje se često spominje u kontekstu radnog mjesta 5) Marsick, V. J. and Watkins, K. E. Informal and incidental learning in the workplace. New York: Routledge. 1990. 3).

U djetinjstvu, slučajno učenje, smatra se kao oblikom zajedničkog učenja (učenja jezika i socijalnih vještina). Neki istraživači 6) Comstock, G. Trendovi u studiji slučajnog učenja kroz gledanje televizije. Syracuse, New York (IR-30). 1978. , fokusirani na slučajno učenje kroz medije, pokazali su kako djeca uče ponašanja, stavove, vrijednosti i kognitivne informacije kroz gledanje televizijskih programa i reklama. Slično istražiavnje na starijim ispitanicima 7) Woods, L. L., and Daniel, L. G. Učinci programa o svjesnosti o turizmu na stavove i znanje starijih odraslih. Obrazovna gerontologija, 24, p69-78. 1998 rezultiralo je sličnim slučajnim učenjem informacijama, ali manje značajnim promjenama u stavovima. Ipak, slučajno učenje postaje više kompleksno za istraživanje na odraslim ispitanicima zbog utjecaja predznanja ili specifičnih interesa ispitanika.

Koje je praktično značenje slučajnog učenja?

* “Trik je da se uopće ne uče činjenice, već radije da činjenice budu tek usput za dolaženja do nečega što je učenik prirodno želio znati od samog početka... Trebali bismo iskoristiti učenikove prirodne interese kako bi oni mogli naići na takve činjenice slučajno tijekom ostvarivanja svojih ciljeva.”8) Schank, Roger C., and Cleary, C. Motori edukacije, p95. 1995

Primjena slučajnog učenja (barem u širem smislu te definicije) u obrazovnim procesima može biti putem reprezentiranja činjenica koje se trebaju naučiti kroz materijal koji je zanimljiv pojedincu koji uči. Ako je pojedinac motiviran radeći nešto što mu je zanimljivo, može naučiti mnogo bez da to uopće primijeti. Primjer programa za slučajno učenje je Road Trip software, dizajniran za pomoć djeci pri učenju geografije Sjedinjenih Američkih Država putem pogonskih simulacija i videa koji su im zanimljivi.

Kritike

Ovisno o definiciji, slučajno učenje se ne može koristiti u obrazovanju9) If defined so that nor the intention of the source nor the learner mustn't be learning. ili se može koristiti, ali onda uglavnom ignorira načela instrukcijskog dizajna kako bi se “sakrio” dio učenja od učenika (primjerice, sadrže obilje drugih materijala koji posreduje interes učenika). Također, s obzriom da je slučajno učenje subjektivno, isto kao i u slučaju učenja otkrićem, lako može rezultirati zabludom ili nesigurnošću uistinu važnih dijelova materijala za učenje10) Rieber, L. P. Animacija, slučajno učenje i kontinuirajuća motivacija. Journal of Educational Psychology 83, no. 3: 318–328. 1991 .

Ključne riječi

* Slučajno učenje

Literatura

Pročitaj više

Recentna literatura