Pozivajuće učenje (Invitational learning)

Općenito

Pozivajuću teoriju (invitational theory) prvi je uveo William Purkey, 1978. godine1) Purkey, William Watson. Inviting school success: a self-concept approach to teaching and learning. Wadsworth Pub. Co., 1978. te se njome opisuje obrazovni okvir odnosa učenja/poučavanja temeljen na ljudskim vrijednostima, odgovornosti i sposobnostima. Riječ pozivajuće (inviting) je odabrana jer dolazi od latinske riječi invitare. U prijevodu to znači “ponuditi nešto korisno za razmatranje”, ali definicija implicitno uključuje “etički proces koji obuhvaća neprekidne interakcije među ljudima”2) Smith, Kenneth H. Invitational Education: A Model for Teachers and Counsellors. Australian Catholic University Faculty of Education Trescowthick School of Education (Victoria). .

Učenje se u kontekstu pozivajućeg učenja razmatra u društvenom kontekstu, gdje bi učenici trebali biti pozvani od strane učitelja da razvijaju svoje potencijale.

Što je pozivajuće učenje?

Pozivajuća teorija temeljena je na dvije teorijske osnove3) Purkey, William Watson. An Introduction to Invitational Theory. Journal of Invitational Theory and Practice 1, no. 1: 5-15, 1992. :

Perceptivna tradicija (The Perceptual Tradition) (“ljudsko ponašanje je rezultat jedinstvenog načina na koji pojedinci gledaju na svijet”3)

Teorija pojma o sebi (Self-Concept Theory) (“govori o tome kako je ponašanje posredovano načinom na koji pojedinac vidi sebe te da takvi pogledi služe i kao uzrok i kao posljedica ljudskih aktivnosti”3)

te na četiri pretpostavkama 3): vjerovanje (da će pojedinac pronaći svoj najbolji put za ostvarenje ciljeva), poštovanje (drugih budući da su sposobni, vrijedni i odgovorni), optimizam (budući da ljudi posjeduju gotovo neograničen potencijal u svim područjima ljudskog djelovanja), te intencionalnost (namjerno djelovanje kako bi se ponudilo nešto korisno za druge).

Ovaj ljudski potencijal treba razvijati kroz obrazovni proces, kojeg karakterizira tzv. pet P-a. Pet P-a predstavljaju okolinske faktore koji utječu na nečiji uspjeh ili neuspjeh u obrazovnom procesu, ovisno o tome koliko su pozivajući. Purkey je poziv opisao kao “sažetak poruke, verbalne ili neverbalne, formalne ili neformalne, koje su poslane učenicima s namjerom potvrde njihove odgovornosti, sposobnosti i vrijednosti.”4) Finger, Susan D, and Tess M Pape. Invitational theory and perioperative nursing preceptorships. AORN Journal 76, no. 4: 630, 633-642, October 2002. Pet P-a su5) Purkey, William W., and And Others. Invitational Learning for Counseling and Development. ERIC/CAPS, 2108 School of Education, University of Michigan, Ann Arbor, MI., 1990. :

Ljudi	Mjesta	Politike	Programi	Procesi
Učitelji i obrazovno osoblje	Fizički aspekti škole i razreda	Pisana i nepisana pravila o procedurama	Kurikulum za učenike	Kako se provode ostala četiri P-a

Svaki od pet P-a mogu, ovisno o tome kako pozivajući uistinu jest, biti službeno dodijeljeni jednoj od četiri različite kategorije6) Smith, Kenneth H. Invitational Education: A Model for Teachers and Counsellors. :

Nenamjerno	Namjerno
Nepozivajuće	Ljudi, mjesta, politike, programi i pocesi vođeni dobrim namjerama, ali čine više štete nego koristi. Na primjer, opsjednutost nepotrebnim formalnostima, šovinističko ponašanje ili nenamjerno slanje obeshrabrujućih signala učenicima.	Ljudi, mjesta, politike, programi i procesi fokusirani na učenikovim nedostacima ili namjerno diskriminiranje što rezultira time da se osjećaju manje vrijednima.
Pozivajuće	Ljudi, mjesta, politike, programi i procesi koji nisu svjesni razloga njihovog uspjeha ili neuspjeha. To ih čini nedosljednima i učenicima je teško ugledati se na njih kao na modele i oponašati ih.	Pet P-a koji su pozivajući i znaju i mogu prilagoditi njihovo pozivanje kad je to potrebno. “U idealnom slučaju, faktori ljudi, mjesta, politike, programa i politike trebaju biti toliko namjerno pozivajući kako bi stvorili svijet u kojem je svaki pojedinac srdačno pozvan da se fizički, intelektualno i emocionalno razvije.”7) Purkey, William Watson. An Introduction to Invitational Theory. Journal of Invitational Theory and Practice 1(1): p5-15. 1992. Na ovoj idealnoj razini korištenja pozivajuće teorije, ona postaje nevidljiva i čini se da zahtjeva jako malo truda, iako to nije istina. To je tzv. plus faktor (plus factor).

Optimalno, svaki od pet P-a trebao bi biti namjerno pozivajući.

Koje je praktično značenje pozivajućeg učenja?

Purkey-evim riječima:

“ni jedan aspekt obrazovanja nije važniji od osjećaja nastavnika da je individualan učenik važan, vrijedan i može učiti u školi ”8) Purkey, W. W. Self-concept and school achievement. Englewood Cliffs, NJ: Prentice-Hall. 1970. .

Teorija pozivajućeg učenja predlaže da, kako bi se olakšalo učenje, učenicima treba pružiti okolinu (pet P-a) koja je optimalno pozivajuća. Elementi koji će to osiguravati su poštovanje, povjerenje, optimizam i intencionalnost te bi oni trebali biti dio svakog obrazovnog procesa.

Ali za ostvarenje toga, pojedinac mora početi raditi na sebi i naučiti biti:

Osobno pozivajući sa samim sobom - što znači da pojedinac mora doslovce početi s učenjem kako bi postao pozivajući samom sebi. To uključuje donošenje ispravih odluka u životu, opuštanje, posvećivanje slobodnog vremena stvarima u kojima uživa, redovito vježbanje, provođenje vremena s prijateljima, rad s prirodom itd. Tek nakon razumijevanja tog koncepta, pojedinac može to ponuditi drugima.

Osobno pozivajući s drugima - biti pristojan i brinuti za osjećaje drugih i njihova uvjerenja, dijeliti njihovo uzbuđenje i sreću.

Profesionalno pozivajući sa samim sobom - biti svjestan svoje profesije i njezinih etičkih aspekata, pokušati napredovati u povezanim profesionalnim vještinama i znanju, čitati literaturu, pisati članke, prisustvovati konferencijama itd.

Profesionalno pozivajući s drugima - odnositi se prema ljudima kao vrijednim individuama, djelovati pažljivo, etično te s puno poštovanja prema svim pet P, ali isto tako snažno promicati iste stavove prema drugima, profesionalno surađivati s drugima, ostati optimističan te se ponašati etično.

Ključne riječi i najvažnija imena

Pozivajuća teorija, poziv, poštovanje, povjerenje, optimizam, intencionalnost, pet P-a, namjerno/nenamjerno, pozivajuće/nepozivajuće, osobno/profesionalno pozivajući sa samim sobom/s drugima

William Purkey

Literatura

Purkey, William Watson. An Introduction to Invitational Theory. Journal of Invitational Theory and Practice 1(1): p5-15. 1992.

Smith, Kenneth H. Invitational Education: A Model for Teachers and Counsellors. Australian Catholic University Faculty of Education Trescowthick School of Education (Victoria).

Finger, Susan D. & Pape, Tess M. Invitational theory and perioperative nursing preceptorships. AORN Journal, October 2002.

Hunter, M. & Smith, Kenneth H. Inviting school success: Invitational Education and the Art class. Journal of Invitational Theory and Practice, 2007.

Arceneaux, Clayton J. Multicultural Education and Invitational Theory: A Symbiosis. Journal of Invitational Theory and Practice, 1(2). 1992.

Pročitaj više

Purkey, William W. What Is Invitational Education and How Does It Work?

Purkey, William W. An Overview of Self-Concept Theory for Counselors

Purkey, William W., & Novák, John M. Inviting school success: a self-concept approach to teaching and learning. Wadsworth Pub. Co., 1984.

Purkey, William W., & Novák, John M. An Invitational Approach to Conflict Management

Purkey, William W., and Smith, J. Invitational Learning for Counseling and Development. ERIC/CAPS, 2108 School of Education, University of Michigan, Ann Arbor, MI., 1990.

Purkey, William W. & Novak, J. Education: By invitation only. Bloomington, IN: Phi Delta Kappa, 1988.

Purkey, William W. & Stanley, P.H. Invitational teaching, learning and living. Washington, DC: National Education Association, 1991.

Purkey, William W. & Strahan, D. B. Inviting Positive Classroom Discipline.

Journal of Invitational Theory and Practice.

Recentna literatura