Strukturalna teorija učenja

Općenito

Strukturalna teorija učenja (Structural learning theory) pripada kognitivističkoj perspektivi, a predložio ju je 1970-ih Joseph Scandura. Scandurina teorija sugerira da se ljudsko znanje sastoji od pravila koja trebaju biti naučena. Ta pravila određena su parametrima područja (domain), postupka (procedure) i raspona (range).

Što je Strukturalna teorija učenja?

Strukturalna teorija učenja predlaže da strukture (problemi) koje učenik mora naučiti, moraju biti formirane kao pravila provedena u području djelovanja.

Područje (domain) se ovdje definira kao skup karakteriziranih ulaza (inputs) i izlaza (outputs). Ulazi i izlazi mogu biti bilo što pa čak i proces, ideja ili koncept. Na primjer:

popis glagola (ulaz) → particip prezenta (izlaz).

Radnje koje se vrše na danim ulazima nazivaju se pravila, a ona stvaraju jedinstvene izlaze. Pravila mogu sadržavati različite razine apstrakcije i uvijek su definirana trima parametrima:

Područje -dopušteni ulazi

Raspon - očekivani izlazi i

Postupak - redoslijed operacija koje se izvode na ulazima.

Na primjer: Pravilo oblikuj particip prezenta u engleskom jeziku obuhvaća područje svih glagola, raspon participa prezenta, te postupak dodavanja nastavka “-ing” na kraju glagola.

Pravila mogu biti pojednostavljena u pravila nižeg reda (lower-order rules), (atomski dijelovi) koja predstavljaju najosnovnije pojmove koje učenik treba znati kada se bavi problemom iz danog područja. Nova pravila višeg reda (higher-order rules) izvedena su iz kombinacije atomskih komponenti i primjene složenih pravila i pravila nižeg reda. Pravila višeg reda su pravila koja mogu sadržavati druga pravila kao ulaze ili izlaze (npr. matematički teoremi) i mogu se koristiti kod rješavanja kompleksnih problema u cijelom području.

Strukturalna teorija učenja dodatno pokušava identificirati komponente koje su od izuzetne važnosti za rješavanja danog problema i temelji se na postupku koji se naziva strukturalna analiza (structural analysis). Strukturalna analiza se provodi po sljedećim koracima:

Prvi korak je identificirati područje ulaza i izlaza ili čak samo izlaza (reprezentativni problemi).

Pravila bi trebala biti definirana i objašnjena za svaki reprezentativni problem. Problem područja može biti i dobro i loše definiran 1) Loše definirano područje je ono u kojem su pravila jednostavna, ali nema direktnog i potpunog rješenja kao kod šaha ili pisanja poezije. . U slučaju loše definiranog područja trebalo bi ju podijeliti u dobro definirana pod-područja, koja mogu proizvesti barem jedno pravilo rješenja.

Svako pravilo rješenja trebalo bi pretvoriti u novi problem višeg reda i nova pravila višeg reda kako bi problem trebao biti riješen.

Suvišna pravila bi trebala biti uklonjena i trebalo bi ponavljati cijeli proces dok se ne dosegnu dovoljno jednostavna pravila.

Važan dio teorije je također i predznanje (pravila) (prior knowledge (rules) ) učenika, koje će omogućiti izgradnju novih pravila. To znanje može ispitati instruktor, koji može biti i ljudski i umjetni.

Koje je praktično značenje Strukturalne teorije učenja?

Primjer primjene strukturalnog učenja na učenje oduzimanja:2) Scandura sugerira u Scandura, J.M. Problem Solving: A Structural/Process Approach with Instructional Applications. NY: Academic Press. 1977.. Citirano u TIP: Structural Learning Theory (J. Scandura). Preuzeto 16,ožujka 2011.

Odabrati reprezentativan uzorak problema oduzimanja kao što su 9-5 , 248-13 , ili 801-302 .

Prepoznati minimalne sposobnosti učenika : da su u stanju prepoznati znamenke 0-9 , znak minus, stupce i redove. Tada odrediti pravila za rješavanje svakog problema oduzimanja. Na primjer, jedno od pravila može biti da ako je zadnja znamenka umanjenika manja od odgovarajuće znamenke umanjitelja, iduća lijeva znamenka u umanjeniku je umanjena za jedan.

Odrediti pravilo višeg reda i ukloniti druga pravila koja su sadržana u njima. Za oduzimanje to znači da spomenuto pravilo (2) treba biti uopćeno za bilo koju znamenku umanjenika i odgovarajuću znamenku umanjitelja, a ne samo zadnju.

Ponovno razmotriti dobijena pravila iz koraka (3), te ih uopćiti da objašnjavaju sve probleme unutar područja. U slučaju oduzimanja možemo uopćiti problem oduzimanja brojeva u različitim osnovama.

Strukturalna teorija učenja primjenjuje se u matematici i učenju jezika.

Kritike

Ključne riječi i najvažnija imena

Strukturalna teorija učenja, pravila, područje, raspon, postupak

Joseph Scandura

Literatura

Scandura, J. M. Structural Learning Theory: Current Status and New Perspectives. Instructional Science 29, no. 4 : 311–336. 2001.

Instructional Design Theory Database Project: Structural Learning Theory. Preuzeto 15. ožujka, 2011.

Scandura, J. M. Structural learning theory. Instructional Design Theories and Models: An Overview of Their Current Status: p215–245. 1984.

TIP: Structural Learning Theory (J. Scandura). Preuzeto 16. ožujka, 2011.

Pročitaj više

Reigeluth, Charles M. Instructional-design Theories and Models: An overview of their current status. Routledge, 1983.

Scandura, J.M. & Scandura, A. Structural Learning and Concrete Operations: An Approach to Piagetian Conservation. NY: Praeger. 1980.

Scandura, J.M. Structural Learning I: Theory and Research. London: Gordon & Breach. 1973.

Scandura, J.M. Structural Learning II: Issues and Approaches. London: Gordon & Breach. 1976.

http://www.scandura.com/Articles/187-169-271pp.%20KR%20in%20SLT%20&%20Relationships%20to%20Adaptive%20L-T%20Systems.pdf

http://hlwiki.slais.ubc.ca/index.php/Scandura's_Structural_learning_theory

http://www.tandfonline.com/doi/abs/10.1080/00461528109529236#.Uqd9t_TuKKg

http://onlinelibrary.wiley.com/doi/10.1002/tea.3660040413/abstract?deniedAccessCustomisedMessage=&userIsAuthenticated=false

http://psycnet.apa.org/journals/edu/63/3/179/

Recentna literatura