Humanizam

O humanizmu

Humanizam se kao pristup podučavanju i kao paradigma učenja razvio 1960-ih kao opreka kognitivizmu i biheviorizmu te pogledu na ljude kao na objekte u znanstvenom ispitivanju. Humanizam polazi od vjerovanja da su ljudi po prirodi dobri te se suprotstavlja pristupu Sigmunda Freuda i biološkim pristupima, koji smatraju da su ljudsko ponašanje i kognicija (spoznaja) determinirane iskustvom i prošlim događajima. Najvažniji predstavnici humanizma koji su oblikovali ovu teoriju su Carl Rogers i Abraham Maslow čiji je rad većim dijelom bio usmjeren razumijevanju ličnosti.

Humanisti naglašavaju:

važnost odgovornosti za vlastite postupke i sadašnjeg trenutka,

vrijednost svakog pojedinca, i

zadovoljstvo kroz samoostvarenje kao krajnji životni cilj.

Humanistički pogled na učenje sugerira da:

je učenje prirodna želja, sredstvo samoaktualizacije i razvoja osobnih potencijala

se važnost učenja nalazi u samom procesu, ne ishodu

bi učenici trebali imati veću kontrolu nad procesom učenja, koja bi se trebala temeljiti na opažanju i istraživanju

bi učitelj trebao biti uzorni model koji će poticati učenika i osiguravati mu dovoljno razloga i motivacije za svaki novi dio procesa učenja.

Maslowljeva hijerarhija potreba kao pokušaj formulacije ustrojstva ljudske motivacije, jedan je od njegovih doprinosa koji je postao široko prihvaćen i izvan okvira humanizma. Hijerarhija potreba pristupa motivaciji u terminima različitih potreba od kojih potrebe niže razine moraju biti zadovoljene prije nego se prijeđe na potrebe više razine. Te razine uključuju fiziološke potrebe, potrebe za sigurnošću, potrebe za pripadanjem i ljubavlju, potrebe za poštovanjem i potrebe za samoaktualizacijom te moraju biti zadovoljene spomenutim redoslijedom.

Budući da se humanizam više bavio osobnim razvojem koji se može njegovati učenjem negoli rezultatima stjecanja znanja i tjelesnim i psihičkim procesima u osnovi toga, ne smatra se uvijek paradigmom učenja. Ipak, upravo su mu te karakteristike omogućile da izbjegne neke kritike uobičajene svim ostalim paradigmama učenja. Sve ostale paradigme, kada se proučavaju u okviru prakse podučavanja, pokušavaju kvantificirati učenje i znanje rastavljajući ih na mjerljive ali često besmislene dijelove koji su često izvan ikojeg konteksta. One povezuju učenje sa učionicom i brojem sati, razreda, predavanja, udžbenika i literature te konačno testovima i ocjenama, no vrlo malo iskustava iz stvarnog života zapravo odgovara tom konceptu, posebice zato što nisu mjerljiva ocjenama. To također upućuje da netko zna1) Greenberg, G. A New Look at Learning. In Sudbury Valley School. The Sudbury Valley School Experience. The Sudbury Valley School, 1992. :

što ljudi trebaju učiti (što je potpuno određeno vremenom, mjestom i kulturom),

kada to treba učiti (što je određeno programima podučavanja a nemogućnost njihova slijeđenja rezultira dijagnosticiranjem teškoća u učenju,

kako se to treba podučavati (kao da postoji najbolji način podučavanja nečega bez obzira na učenika, i

tko bi to trebao podučavati.

S druge strane, humanizam učenje povezuje sa osobnim potrebama kako bi se ostvarila samoaktualizacija.

Teorije učenja:

Iskustvena teorija učenja (eng. Experiential Learning Theory) - David Kolb (1939 - )

Transformacijska teorija učenja (eng. Transformative Learning Theory) - Jack Mezirow

Teorije instrukcijskih dizajna i modeli učenja:

Teorija facilitacije (eng. Facilitation Theory) - Carl Rogers (1902 - 1987)

Pozivajuće učenje (eng. Invitational learning) - William Purkey (1929 - )

Druga važna imena:

John Holt, Malcolm Knowles, Paulo Freire

Kritike

Uobičajene kritike humanizma sugeriraju:

da humanistički pristup ima smanjenu mogućnost eksperimentalnih istraživanja,

nedostatak metoda tretiranja različitih psihičkih problema, i

neslaganje sa osnovnom humanističkom pretpostavkom da su ljudi po svojoj prirodi dobri.

Literatura

Ashworth, Frank i sur. : Learning Theories and Higher Education. Treće izdanje, Broj 2, Lipanj 2004.

Humanistic Psychology. Pribavljeno: 25. ožujka 2011.

Learning and teaching: Humanistic approaches to learning. Pribavljeno: 11. ožujka 2011.

Greenberg, G. A New Look at Learning. In Sudbury Valley School. The Sudbury Valley School Experience. The Sudbury Valley School, 1992.

Ashworth, Frank, Gabriel Brennan, Kathy Egan, Ron Hamilton i Olalla Sáenz. Learning Theories and Higher Education. Vol. 2, 2004.

Pročitaj više

Freire, P. The Pedagogy of the Oppressed. Harmondsworth: Penguin. 1972.

Holt, J. How Children Fail Harmondsworth: Penguin. 1970.

Rogers, C. R. Freedom to learn for the 80s. New York: Free Press. 1980.

Maslow, A. Motivation and Personality (Treće izdanje) New York: Harper and Row. 1987.

Recentna literatura